page12
12
4. The BIOFIN Workbook 2018: Finance for Nature. The Biodiversity Finance Initiative.
United
Nations
Development
Programme:
New
York,
р.
10;
р.
58.
URL:
https://www.biofin.org/sites/default/files/content/publications/BIOFIN%20Workbook%202018_0.pdf.
5. About the Finance Solutions Catalogue. BIOFIN, 2021. URL: https://www.biofin.org/about-
finance-solutions-catalogue.
6.
BIOFIN
Catalogue
of
Finance
Solutions.
BIOFIN,
2021.
URL:
https://www.biofin.org/finance-solutions.
УДК 631.58
ДОТРИМАННЯ СІВОЗМІН – ОСНОВА РАЦІОНАЛЬНОГО
ЗЕМЛЕКОРИСТУВАННЯ
С.М. Рижук, д. с. г. н., академік НААН
О.І. Савчук, к. с.г. н.
Інститут сільського господарства Полісся НААН
Сівозміна
залишається
одним
із
головних
чинників
стабільного
землеробства,
спрямованого
на
підвищення
родючості
ґрунту,
збереження
водного
балансу,
ефективне
використання
поживних
речовин
і
поліпшення
фітосанітарного
стану
посівів. Проблема
дотримання правильної ротації часто пов'язана з економічною доцільністю, яка спонукає до
монокультурного вирощування, що у свою чергу, призводить до накопичення хвороб, шкідників
і виснаження ґрунту. Це знижує врожайність та збільшує витрати на засоби захисту рослин.
Недотримання сівозмін веде до деградації ґрунту, що є головною причиною зниження загальної
продуктивності в агровиробництві [1].
Але для забезпечення раціонального і дбайливого використання сільськогосподарських
земель, потрібен контроль за дотриманням сівозмін, згідно з законами України [2].
За статтею 35 Закону України «Про охорону земель» визначено, що землекористувачі,
зокрема
орендарі,
при
здійсненні
господарської
діяльності
зобов'язані
дотримуватися
ряд
заходів для підтримання родючості ґрунтів, а питання дотримання сівозмін є ключовим [3].
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативів оптимального
співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах» від
11.02.2010 р. №164 затверджені допустимі нормативи періодичності вирощування культури на
одному і тому самому полі [4]. Ця постанова викликала негативну оцінку товаровиробників і
представників
аграрного
бізнесу,
а
саме,
обмеження
можливостей
для
монокультурного
використання земель з вирощуванням комерційно-ринкових культур – сої, кукурудзи, пшениці,
соняшника. Тому товаровиробники не дотримувалися цього обмеження.
Відтак зразу ж набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України»
щодо
збереження
родючості
ґрунтів.
Ним
було
передбачено
розробку
проектів
землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування
угідь, без наявності яких передбачалося накладення штрафу. Однак за даними Мінагрополітики
лише
2%
з
числа
сільгосппідприємств
мали
розроблені
проекти
землеустрою
[5].
Серед
головних
причин
зазначеного
–
висока
собівартість
виготовлення
проектів
землеустрою,
складність одержання вихідної інформації для проектування та значна кількість обтяжливих
дозвільних процедур.
Ситуація із проектами землеустрою змінилася із прийняттям у 2015 році Закону України
«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення