page18
18
структура ландшафту, яка визначається збереженням природних багаторічних насаджень та
об’єктів дрібної гідрографії. Останніми визначаються характеристики мікроклімату, що має
безпосередній вплив на відновлення і збереження агроресурсного потенціалу.
Неодноразово доведено, що наявний стан землекористування у товарному рослинництві
України
характеризується
як
незбалансований
та
такий,
що не
відповідає
засадам
зеленої
економіки
і
суперечить
принципам
реалізації
САП.
Підсумковим
ефектом
такого
стану
є
надмірні викиди парникових газів від товарного рослинництва. Наприклад, за нашими оцінками,
протягом 2010-2021 років обсяги викидів вуглецю з орного шару при виробництві зернових
культур у середньому зросли від 2 кг С/га поглинання до 92 кг викидів; при виробництві
соняшника викиди подвоїлись від 39 до 77 кг С/га, ріпаку – росли у п’ять разів, що свідчить про
нарощування антропогенного тиску на агроекосистему. Компенсація таких високих обсягів
виносу
поживних
речовин,
які
призводять
до
активізації
процесів
мінералізації
гумусу,
наслідком
чого
є
вивільнення
вуглецю
з
наступними
викидами
СО
2
,
потребує
високих
матеріально-ресурсних,
фінансових
і
трудових
затрат.
Компенсувати
ці
виноси
поживних
речовин у 2021 році із зовнішніх джерел, наприклад, для азоту, вдалось лише на 70 %.
Обсяги викидів вуглецю з резервуару мінеральних ґрунтів є ключовим компонентом у
формуванні вуглецевого сліду одиниці товарної продукції рослинництва, який є «сумою викидів
та поглинання парникових газів у продуктивній системі у еквіваленті CO
2
на основі оцінки
життєвого
циклу
з
використанням
єдиної
категорії
впливу
на
зміну
клімату»
[1].
Аналіз
вуглецевого сліду продукції дозволяє визначити ключові компоненти у виробничому ланцюгу
для оцінки потенціалу скорочення обсягів викидів і збільшення поглинання парникових газів.
За попередніми нашими розрахунками, потенціал збільшення запасів вуглецю земель
сільськогосподарського призначення України оцінено на рівні 14 – 14,5 млн т СО
2
[2], що
підтверджує необхідність запровадження кращих агротехнологічних практик з орієнтацією на
збільшення запасів вуглецю, а отже, на відновлення і збереження родючості ґрунтів. Оцінку
засновано на визначенні різниці між обсягами винесення азоту рослинами при вирощуванні
товарних обсягів урожаїв сільськогосподарських культур та обсягів запасів азоту у гумусі
орного шару ґрунтового покриву земель сільськогосподарського призначення. Для визначення
обсягів запасів азоту враховується такий параметр, як щільність складення ґрунту, числові
рамки
якої
можуть
змінюватись
під
впливом
способів
обробітку,
зокрема,
застосування
технологій мілкого та нульового обробітку призводять до її збільшення, що надає більші обсяги
запасів азоту і вуглецю. Вплив технологій обробітку посилюється при застосуванні сидератів.
Отримані значення порівнюються із аналогічним станом для тих самих площ у попередній
період. Часовий крок, згідно вимог МГЗЕК ООН [3], встановлено у 20 років. При цьому, обсяги
винесення азоту визначаються як сума балансових потоків внесення і винесення азоту. Обсяги
винесення азоту розраховуються як сума його обсягів, які накопичено у різних компонентах
рослин (корисна і побічна продукція, включно з кореневою частиною). Внесення – як сума з
усіх джерел: органічні і мінеральні добрива, гуміфікація рослинних решток, які заорюються
після
збору
корисної
продукції,
надходження
азоту
з
атмосферними
опадами,
з
посівним
матеріалом, як результат симбіотичної і асимбіотичної фіксації. При цьому, враховуються
обсяги непродуктивних прямих і непрямих втрат від джерел надходження добривних матеріалів
(органічної
і
мінеральної
генези).
Через
співвідношення
азоту
з
вуглецем
(С:N)
у
гумусі
кожного типу ґрунту визначаються обсяги викидів (чи поглинання) як результат обробітку
ґрунту для мети товарного рослинництва [2, 123-137], тобто обсяги азоту можна перерахувати
до
обсягів
вуглецю.
Отже,
оцінки
змін
запасів
вуглецю
у
резервуарі
мінеральних
ґрунтів
засновано
на
оцінці
співвідношення
обсягів
винесення
і
повернення
азоту
для
мети
вирощування
товарних
сільськогосподарських
культур.
Можемо
стверджувати,
що
використання цих параметрів є критерієм еколого-економічної ефективності господарювання у