page84
84
УДК 614.77
ОЦІНКА ЯКОСТІ ПИТНОЇ ВОДИ ПРИ ЦЕНТРАЛІЗОВАНОМУ ВОДОПОСТАЧАННІ
ЗАЛЕЖНО ВІД ТИПУ ТРУБ ВОДОПРОВІДНИХ МЕРЕЖ
О.Ф. Гнатюк, викладач вищої категорії
Д. А. Гнатюк, викладач спеціаліст
Житомирський агротехнічний фаховий коледж, м. Житомир
Сьогодні все більше занепокоєння викликає проблема погіршення якості питної води у
системах централізованого водопостачання. Старіння та корозія труб, відсутність захисних
покриттів і незадовільний технічний стан водопровідних мереж призводять до вторинного
забруднення води. Зміна її якості водночас негативно впливає на саму мережу, спричиняючи
поступове руйнування трубопроводів.
Вода є одним із найважливіших природних елементів і має велике значення для людини —
фізіологічне,
гігієнічне,
виробниче
та
епідеміологічне.
Споживання
неякісної
води
може
порушувати
санітарний
режим
підприємств,
погіршувати
якість
продукції
та
сприяти
виникненню інфекційних хвороб, отруєнь чи гельмінтозів.
Фізіологічна потреба людини у воді становить у середньому 2,5–3 літри на добу. При
цьому
близько
1–1,5
літра
надходить
у
вигляді
напоїв,
ще
1–1,2
літра
—
з
продуктами
харчування, а до 0,5 літра утворюється в організмі в результаті обміну речовин. Втрата 10%
води з організму порушує обмінні процеси, а понад 20% — призводить до летальних наслідків.
Якість питної води є ключовим показником санітарного благополуччя населення. До
основних гігієнічних вимог належать:

відсутність стороннього запаху, присмаку та каламутності;

оптимальний хімічний склад і жорсткість;

безпечний рівень токсичних і радіоактивних речовин (не вище ГДК і ГДР);

повна відсутність патогенних мікроорганізмів.
Погіршення якості води найчастіше спостерігається в металевих трубах, де розвиваються
процеси корозії, заростання, утворення біоплівок і осадів. Це особливо характерно для старих
сталевих і чавунних водопроводів. Тому при проєктуванні нових мереж або реконструкції
існуючих важливо правильно обирати матеріали та діаметри труб.
Усі чинники, що впливають на якість води, поділяють на зовнішні й внутрішні. Зовнішні
— це наявність у воді солей металів (Fe, Al, Mg, Ca), хлоридів, сульфатів, сполук азоту тощо. Їх
не завжди можливо повністю видалити під час очищення. Внутрішні чинники пов’язані з
біологічною нестабільністю води — наявністю органічних і неорганічних речовин, здатних до
розкладання під дією мікроорганізмів (сполуки заліза, марганцю, сірководень тощо).
Корозія стінок труб і низька швидкість руху води сприяють накопиченню осаду, який
порушує
гідравліку
мережі,
підвищує
шорсткість
поверхні
труб
і
створює
сприятливе
середовище
для
розвитку
мікроорганізмів.
Особливу
роль
у
цих
процесах
відіграють
залізобактерії, які утворюють оксидні відкладення, на яких згодом накопичуються важкі метали.
Дослідження показують, що процеси осадоутворення відбуваються у трубах будь-якого
матеріалу,
але
з
різною
інтенсивністю.
Найбільше
осаду
спостерігається
у
сталевих
трубопроводах (приблизно 2 см³/100 см²), а найменше — у мідних (0,2 см³/100 см²). Мідь стійка
до корозії, однак окислюється при м’якій воді з низьким рН чи під дією хлору. Чавун схильний
до ерозії при агресивній воді, тоді як полімерні труби вважаються найбільш стійкими.