page24
24
УДК 632.4:633.41
ОЦІНКА СТІЙКОСТІ ГІБРИДІВ ДО ФУЗАРІОЗНОЇ ГНИЛІ КОРЕНЕПЛОДІВ
ЦУКРОВИХ БУРЯКІВ
М.О. Каменчук, магістр;
Д.І. Карась, магістр.
О.М. Невмержицька, к.с.г.н., науковий керівник
Поліський національний університет м. Житомир
Цукрові буряки — одна з ключових технічних культур. Ця рослина є відносно молодою,
оскільки її історія сягає лише близько 200 років. Водночас цукрові буряки виступають цінним
попередником
для
багатьох
інших
сільськогосподарських
культур,
сприяючи
підвищенню
загальної продуктивності польових сівозмін. Історія походження цукрових буряків свідчить, що
їхні предки походять від дикорослих видів, які природно зростали на берегах Середземного
моря.
Однак
сучасний
вигляд
і
властивості
цукровому
буряку
надали
завдяки
тривалій
і
наполегливій праці селекціонерів.
Вирощування цукрових буряків в Україні започаткували ще у 1820-х роках. У 1840 році
граф Олексій Бобринський заснував у місті Сміла потужний цукровий завод, що стало стартом
широкого розвитку бурякоцукрової промисловості в країні. До кінця XIX століття в Україні
працювало вже 280 цукрових заводів, а площа, зайнята під цукровим буряком, сягала 500 тисяч
десятин (приблизно 546 тисяч гектарів). У 1913 році площі під цукровими буряками зросли до
676 тисяч гектарів, із загальним збором коренеплодів у 11,3 млн тон. Урожайність становила
16,8 тон з гектара, а середнє споживання цукру на душу населення досягало 8,1 кг. На сьогодні
цукровий буряк залишається однією з найважливіших технічних культур у світі та основною
сировиною для цукрової промисловості. Загальне світове виробництво цукру перевищує 168
млн тонн, з яких приблизно 69% виготовляють з цукрової тростини, а решту – 31% – із
цукрових буряків. Цукровий буряк вирощують на всіх континентах, однак близько 80% усіх
посівних площ і збору припадає на Європу. Найбільші обсяги вирощування зосереджені в таких
країнах, як Україна, Франція, США, Польща, Німеччина, Італія, Румунія, Чехія, Словаччина,
Англія, Бельгія та Угорщина.
Лабораторні
дослідження
проводили
в
лабораторії
кафедри
здоров’я
фітоценозів
і
трофології
Поліського
національного
університету.
Зразки
коренеплодів
цукрових
буряків
відбирали з посівів цукрових буряків в умовах УЛДСС. Збудника фузаріозної гнилі виділяли з
уражених
фузаріозною
гниллю
коренеплодів.
Оцінку
стійкості
до
гнилей
проводили
за
допомогою методики В. М. Шевченка [3].
Для виділення F. oxysporum у чисту культуру застосовували так звані "вологі" камери.
Вирізки коренеплодів розміром 3–4 мм, після поверхневої стерилізації розкладали в чашки
Петрі. Після появи спороношення пересівали на агаризоване середовище Чапека для очищення
культури [2].
На 10–14 день після посіву на культуру гриба розкладали вирізки, поміщали їх у чашки не
дезинфікуючи; в одну чашку Петрі поміщається близько 30 вирізок, розміром 10х8х8 мм.
Всього проведено оцінку 50 проб коренеплодів.
Оцінку стійкості гібридів проводили на 4–8 день після розкладки на культуру гриба, коли
в контрольній чашці вирізки загнили в середньому на 70–75%.