page34
34
Використані джерела
1. Бабич А. О. Світові земельні, продовольчі і кормові культури : монографія. Київ : Аграр.
наука, 1996. 570 с.
2. Бабич А. О., Борона В. П., Задорожний В. С. Бур’яни в посівах. Захист рослин. 1997. №
2. С. 4–5.
3. Баштанник В. П., Ломницький Я. Є. Ярий ячмінь. Львів : Каменяр, 1971. 55 с. 4.
Зінченко О. І., Салатенко В. Н., Білоножко М. А. Рослинництво : підручник / за ред. О. І.
Зінченка. Київ : Аграрна освіта, 2001. С. 332–333/
5. Бомба М.Я, Бомба М.І., Коцупир Д.Т., Іваницький Б.Н. Формування врожаю ярого
ячменю в Україні. Зернові культури. 2001 №2. С. 22–24.
6. Ворона Л. І., Сторожук В. В., Сторожук Т. С. Біоенергетична й економічна оцінка
технологій вирощування сортів ячменю ярого. Збірник наукових праць Національного наукового
центру “Інститут землеробства УААН”. 2007. Вип. 2. С. 57–63.
7. Лихочвор В. В. Технології вирощування сільськогосподарських культур. 2-е вид., випр.
Київ : Центр навчальної літератури, 2004. 808 с.
8. Лихочвор В. В., Петриченко В. Ф., Іващук П. В. Зерновиробництво. Львів : Українські
технології, 2008. 624 с.
9.
Мазур
Г.
А.
Барвінський
А.
В.
Вплив засобів
хімізації
на
агрофізичні параметри
родючості дерново-підзолистих ґрунтів. Вісник аграрної науки. 1997. № 10. С. 23–29.
10. Сайко В. Ф. Наукові основи ведення зернового господарства. Київ : Урожай, 1994. 336
с.,
11.
Смаглій
О.
Ф.,
Дереча
О.
А.,
Рябчук
П.
О.
Технології
та
технологічні
проекти
вирощування основних сільськогосподарських культур: Навч. посібник /. Житомир, ДАУ, 2007.
544 с.
12. Солонечний П. М., Козаченко М. Р., Васько Н. І. та ін. Оцінка взаємодії генотип х
середовище
ячменю
ярого
за
допомогою
GGE
BIPLOT
аналізу.
Вісник
ХНАУ.
Серія:
Рослинництво, селекція і насінництво, плодоовочівництво і зберігання. 2015. Вип. 1. С. 79–86.
УДК 633.791.632.93
ЧЕРГУВАННЯ ФУНГІЦИДІВ В СИСТЕМІ ЗАХИСТУ ХМЕЛЮ
О. В. Венгер, к. с. г. н.
Н. А. Федорчук, н. с.
О. П. Шевчук, м. н. с.
Інститут сільського господарства Полісся НААН, м. Житомир
Майже
щорічно
на
рослинах хмелю
спостерігається
епіфітотійний
розвиток
основної
найбільш
поширеної
і
небезпечної
хвороби
–
псевдопероноспорозу
або
несправжньої
борошнистої роси, збудником якої є гриб Pseudoperonospora humuli Wilson [1].
Встановлено [2, 3], що псевдопероноспороз проявляється впродовж всього вегетаційного
періоду
розвитку
хмелю.
Навесні
хвороба
призводить
до
відмирання
пагонів,
вкорочення
міжвузлів, недорозвиненості й скручення донизу листків, проявляється у вигляді жовто-бурих
плям з верхнього боку, а з нижнього – темно-сірого з фіолетовим відтінком нальоту. При
сильному пошкодженні плями зливаються, листки буріють і засихають. У період цвітіння
псевдопероноспороз
уражує
генеративні
органи.
Квітки
буріють,
в

януть
і
осипаються.