page14
14
Сучасні динамічні сівозміни зберігають баланс гумусу та поживних речовин без унесення
гною, контролюють чисельність шкідливих організмів без надмірного застосування пестицидів і
значно скорочують використання мінеральних добрив. Це сприяє отриманню екологічно чистої,
високоякісної продукції з меншими витратами, що є основою
сталого розвитку аграрного
сектору.
Зміни
кліматичних
умов
потребують
адаптації
системи
сівозмін
для
забезпечення
стійкості
та
ефективності
сільськогосподарського
виробництва.
Основними
напрямами
адаптації сівозмін до кліматичних змін є:
• впровадження посухостійких та жаростійких культур;
•збільшення
частки
озимих
культур,
які
ефективно
використовують
зимово-весняну
вологу, та культур з коротким вегетаційним періодом, які дозволяють уникнути негативного
впливу літньої посухи;
• використання в сівозмінах покривних культур, мульчування, мінімального та нульового
обробітку
ґрунту
для
зменшення
випаровування
вологи
та
підвищення
водоутримуючої
здатності ґрунтів;
•
збільшення
видового
різноманіття
культур
для
зменшення
ризиків,
пов’язаних
з
кліматичними коливаннями та екстремальними погодними явищами;
• використання сидератів та післяжнивних культур для покращення структури ґрунту,
збільшення вмісту органічної речовини та нагромадження вологи;
• розміщення культур з урахуванням експозиції схилів, глибини залягання ґрунтових вод
та інших факторів;
•
постійний
моніторинг
стану
посівів
та
ґрунтів,
коригування
технологічних
рішень
залежно від погодних умов та прогнозів.
Сівозміна – це не просто агрономічна практика, а система довготривалого збереження
родючості землі, ефективного використання ресурсів і захисту рослин від шкідників та хвороб.
Грамотне
чергування
культур
дозволяє
працювати
не
на
виснаження,
а
на
відновлення,
закладаючи
основу
для
стабільного
виробництва
навіть
в
умовах
змінного
клімату
та
економічної нестабільності.
Кожне
господарство
унікальне
і
саме
тому
ідеальної
сівозміни
не
існує.
Важливо
адаптувати схему під конкретні ґрунтові умови, клімат, набір культур і доступні ресурси. Але
незалежно
від
масштабу
чи
регіону,
принцип
залишається
незмінним:
необхідно
уникати
монокультури, дбати про чергування родин, правильно підбирати попередників і дотримуватися
рекомендованої періодичності повернення культур на поле.
Запровадження продуманої сівозміни – це інвестиція в майбутнє господарства. Вона
зменшує
витрати
на
хімію,
підвищує
врожайність,
знижує
ризики
і
дає
змогу
працювати
відповідально, як з точки зору економіки, так і екології. Тому процес нехтування сівозмінами,
необхідно обмежити рамками закону, тому що це призводить до повного хаосу в землеробстві.
Використані джерела
1. Бойко П.І., Літвінов Д.В., Цимбал Я. С., Кудря С. О. Принципи розроблення систем
різноротаційних сівозмін в Україні. Збірник наукових праць ННЦ «Інститут землеробства
НААН». В.І. 2018. С.1-14.
2.
Чудак
Л.К.
Перспективи
контролю
дотримання
сівозмін
як
фактора
забезпечення
раціонального використання земель сільськогосподарського призначення. Економіка. Фінанси.
Менеджмент: актуальні питання науки і практики. 2018. № 1. С.111-124.
3. Про охорону земель: Закон України від 19.06. 2003 р. № 962-IV.
4. Про затвердження нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах у
різних природно-сільськогосподарських регіонах: Постанова Кабінету Міністрів України від
11.02.2010 р. №164.